Ryby, ryby,
ryby, rak, rak, rak! uděláme my to tak, tak, tak:
uděláme
na ně sobě sáček, uhlídáme, chytí-li se ráček.
Vem, vem,
má panenko, mošničku, vem, vem, má panenko, mošnu:
a já ti
taky ňáký ty raky do kuchyně pošlu.
Ryby, ryby,
ryby, rak, rak, rak, uděláme my to tak, tak, tak:
uděláme
na ně sobě sáček, uhlídáme, chytí-li se ráček.
Tolik píseň z berounska.
Zpívávali jsem si ji ve škole. Raci
byli skoro všude. V potůčcích, rybnících, bystřinách i řekách,
tady všude byli.
"I u Koníčkovic mlejna" byli, ale
u nás na lukách pod vodárnou o nich nevím. Možná, že už se potok opravdu
vyčistil, když splašky ze Hřebče vedou rovnou do čističky. V každém
případě je to úspěch, když se raci vracejí.
Dnes odpoledne bylo pod hrází rušno.
Od doby, kdy se vytvořila za hrází
postupně velká planina, na které se každoročně pálí čarodějnice, tak od
té doby se datuje veliká kaluž vody, která nikam neodtéká a i v létě je
plná vody. Protože v zimě zamrzá a vznikají výtluky v asfaltové vozovce,
rozhodli se rybáři, že to spraví.
Žlutý bagr JCB 3CX, který ovládá pan
Vavák, odebírá zeminu nad panely kryjící stoku, kudy voda z rybníka odtéká
od výpustě, pod silnicí a dále do druhého rybníka řečeného "Nervák".
Tak takovou činnost opravdu nelze přehlédnout. Na minutku zastavím, abych
"poradil" a je z toho dobrá půlhodina.
Pan Šilhán ovládající vzniklý otvor
zespod, dočišťuje spáry kolem překryvných panelů, zatímco pan Klíma, nahoře
vysvětluje, kde a kam se panely přesunou, aby vznikl otvor pro novou kanálovou
vpusť, která zmíněnou louži odvodní.
Dívám se jak se zvedají obrovské kusy
betonu a zeminy a na trhající se kořenové valy vzrostlých stromů původně
vysazených na zpevnění hráze. Přišla mi na mysl vzpomínka, jak jsem zápolil
s kořeny staré jabloně. Stačil by jeden záběr takového stroje a bylo
by po dřině.
Jakmile se obnažilo koryto a vniklo
do kanálu světlo, ve vodě se proti proudu začalo něco pohybovat. Na lopatu
ponořenou do vody přilezl rak.
Byli tam dva, ale jeden zmizel pod
silnicí. Toho druhého pan Šilhán vyzvedl na břeh, abychom se pokochali.
Teď přišla chvilka, ve které jsme si o racích jak se
patří popovídali. Udělal jsem pár fotografií a pustili jsem statného asi
12 cm dlouhého raka zase zpět.
Na suchu byl jen chvíli, a opravdu
couval, vlastně šel pozpátku "šrekou", jak říkávala naše baička, když jsme
jako děti s bratrem na Oupoři raky chytali a pak tou "havětí" babičku škádlili,
ona se je bála vzít je do ruky.
Už jsem raka neviděl ani nepamatuji. Pamatuji si jen,
že ti pod Týřovem, měli barvu spíš do šediva, zatímco ten dnešní byl víc
do červena.
![]() |
![]() |
![]() |
Zkrátka, máme na potoce raky!